Magyarország felszabadításának napja
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bb/V%C3%ADgsz%C3%ADnh%C3%A1z%2C_bombatal%C3%A1lat_%281945%29_Fortepan_60157.jpg/263px-V%C3%ADgsz%C3%ADnh%C3%A1z%2C_bombatal%C3%A1lat_%281945%29_Fortepan_60157.jpg)
Magyarország felszabadításának napja vagy a felszabadulás ünnepe a Magyar Népköztársaság állami ünnepe volt 1950-től 1989-ig. Az ünnepnap április 4-ére esett, mivel az akkori hivatalos álláspont szerint 1945-ben ezen a napon hagyta el Magyarország területét Nemesmedvesnél az utolsó német katona az előrenyomuló szovjet csapatok elől visszavonulva.
Április 4-én a szovjet 6. gárda-harckocsihadsereg, a 4., 9. gárdahadsereg és a 46. hadsereg megkezdte Bécs ostromát. Április 4. után, Nemesmedves szovjet elfoglalását követően a visszavonuló német-magyar alakulatok közigazgatásilag önálló magyar községet már nem tartottak, de magyar területeket még igen, a hadműveletek során április 11-én, még magyar területen a Pinkamindszent községhez tartozó Dénes- és Kapuy-majort a németek feladták és a 104. szovjet lövészhadtest 93. lövészhadosztályának egységei vették birtokukba. Ezzel a szovjet hadsereg számára lezárult Magyarország területének elfoglalása.[1]
A háborúban győztes nyugati hatalmak és a Szovjetunió vezetői Ausztriánál húzták meg a választóvonalat Kelet és Nyugat között.[2] A Szovjetunió és Magyarország közötti 1947-es békeszerződés kimondta, hogy a szovjet erők mindaddig az országban maradhatnak, amíg (!) Ausztriában is állomásoznak csapataik.[3]
A Szovjetunió ilymódon jogot nyert arra, hogy Magyarországon fegyveres erőt tarthasson, ami az 1950-es évek elején négy hadosztálynyi haderő volt. A közlekedési utak biztosítását szolgáló két lövészhadosztály mellett egy-egy vadászrepülő- és vadászbombázó hadosztály állomásozott Magyarországon. A magyar hadsereg létszáma 1947. április 15-én mindössze 14 219 fő volt.[4] A Német Birodalom kapitulációját követően sem a Szövetséges Ellenőrző Bizottság, sem a politikai pártok nem kívántak magyar katonai jelenlétet Budapesten, illetve a magyar nagyvárosokban.[5]
A nemzetiszocialista Németország megszálló katonáinak kiűzése és a nyilaskeresztes hatalom megdöntése egyben Magyarország szovjet megszállásának kezdete is volt, hiszen a hatalmas anyagi károk és emberveszteségek után az ország életét a szovjet megszállás megnehezítette és az ország lakosságának nagy része számára a háború borzalmait maga a szovjet hadsereg tevékenysége jelentette.[6]
A 20. század végi rendszerváltástól kezdve politikai és történettudományi viták tárgya, hogy indokolt-e felszabadításról[7] beszélni a Vörös Hadsereg magyarországi katonai tevékenységével kapcsolatban. A „felszabadít” (освободить) szót a háborúban győztes szovjetek Magyarország vonatkozásában nem alkalmazták.[8]
A Rákosi- és a Kádár-korszak idején a felszabadulás ünnepe munkaszüneti nap volt.
Április 4. mint ünnep
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Than_tapiobicskei_utk%C3%B6zet1_1849_aprilis_4.jpg/250px-Than_tapiobicskei_utk%C3%B6zet1_1849_aprilis_4.jpg)
Korábban arról emlékeztek meg e napon, hogy 1849-ben a tavaszi hadjárat során a tápióbicskei csatában Damjanich tábornok hadteste legyőzte Jellasics császári tábornagy csapatait. (Manapság ez felelevenedőben van.)[9]
Április 4-ét 1950-ben a Magyar Népköztársaság Elnöki Tanácsa törvényerejű rendeletében nemzeti ünneppé nyilvánította. Minden évben ezen a napon emlékeztek meg a Magyarországon elesett szovjet katonákról is.
A felszabadulásról való megemlékezés ünnepi gyűlésekkel, az elesett katonák sírjának megkoszorúzásával és kezdetben évente, később minden ötödik évfordulón katonai díszszemlével zajlott. Az utolsó díszszemlére 1985. április 4-én került sor.[10]
1945. április 4-én Csehszlovákiában ezen a napon hirdették meg a csehszlovákiai magyarságot kollektíve megbélyegző és állampolgárságától megfosztó „kassai kormányprogramot”.[11]
A Magyar Népköztársaság Minisztertanácsa április 4-ét 1989-ben törölte Magyarország nemzeti ünnepei közül. Az 1991. évi VIII. törvény[12] véglegesen törölte Magyarország felszabadulásának napját a Magyar Köztársaság állami ünnepei közül.[13]
Felszabadulás vagy megszállás?
[szerkesztés]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/90/Bundesarchiv_Bild_101I-680-8285A-25%2C_Budapest%2C_Festnahme_von_Juden.jpg/250px-Bundesarchiv_Bild_101I-680-8285A-25%2C_Budapest%2C_Festnahme_von_Juden.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c3/20130612_Budapest_49.jpg/188px-20130612_Budapest_49.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/%C3%96tvenhatosok_tere_%28Felvonul%C3%A1si_t%C3%A9r%29%2C_%C3%A1prilis_4-i_katonai_d%C3%ADszszemle%2C_1964_Budapest_-_Fortepan_104577.jpg/250px-%C3%96tvenhatosok_tere_%28Felvonul%C3%A1si_t%C3%A9r%29%2C_%C3%A1prilis_4-i_katonai_d%C3%ADszszemle%2C_1964_Budapest_-_Fortepan_104577.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Budapest%2C_Felvonul%C3%A1si_t%C3%A9r%2C_1974._%C3%A1prilis_4._Fortepan_88386.jpg/250px-Budapest%2C_Felvonul%C3%A1si_t%C3%A9r%2C_1974._%C3%A1prilis_4._Fortepan_88386.jpg)
Sztálin a Szovjetunió marsallja 1944. november 6-án elmondott beszédében megfogalmazta, hogy Németország utolsó európai szövetségese Magyarország, habár Magyarország államfője és kormánya 1944. október 15-én fegyverszünetet kötött a Szovjetunióval.[14]
„Az elmult esztendő azonban nemcsak a szövetséges hatalmak németellenes frontja megszilárdulásának, hanem e front kiszélesedésének esztendeje is volt. Nem tekinthető véletlennek az a tény, hogy Olaszország után Németország más szövetségeseit, Finnországot, Romániát és Bulgáriát is kiugrasztották a háborúból. Meg kell jegyezni, hogy ezek az államok nemcsak kiléptek a háborúból, hanem szakítottak is Németországgal, hadat üzentek Németországnak s ilyképpen csatlakoztak az Egyesült Nemzetek frontjához. Ez kétségtelenül azt jelenti, hogy az Egyesült Nemzetek frontja a hitleri Németország ellen kiszélesedett. Kétség sem fér hozzá, hogy Magyarország, Németország utolsó európai szövetségese, a közeljövőben szintén kidől a sorból. Ez a hitleri Németország teljes európai elszigeteltségét és bukásának elkerülhetetlenségét fogja jelenteni.
Ez év októberében kezdődött haderőink kilencedik csapása, Magyarország térségében, a Duna-Tisza között, azzal a céllal, hogy Magyarországot kiugrasszuk a háborúból és Németország ellen fordítsuk. Ennek a tetőfokát még el nem ért csapásnak eredményeképpen: a) haderőink közvetlen segítséget nyújtottak a velünk szövetséges Jugoszláviának a németek kiűzéséhez és Belgrád felszabadításához; b) haderőink számára lehetővé vált, hogy átlépjék a Kárpátok gerincét és segítőkezet nyújtsanak a velünk szövetséges Csehszlovák Köztársaságnak, amelynek egy része már felszabadult a német területrablók uralma alól.”
– Sztálin beszéde 1944. november 6-án (részlet)[15]
Ungváry Krisztián történész szerint azzal a történelmi eseménysorozattal kapcsolatban – amikor 1945 tavaszán Magyarország területét az előrenyomuló szovjet csapatok elől menekülő utolsó német katona is elhagyta – olyan fogalmat kell találnia a magyar történetírásnak, amely egyszerre méltányos a nyilas és a szovjet atrocitásokat elszenvedő áldozatokkal szemben[16] (a második világháborúban Magyarország 14,5 milliós lakosságának mintegy 6,49 százaléka, azaz körülbelül 830–950 ezer fő vesztette életét. Közülük 340-360 ezerre becsülhető az elesett katonák, 45 ezerre a polgári személyek, közel 410–460 ezerre pedig a zsidó áldozatok száma[17]), mert szerinte zavarodottságot okoz az, hogy a második világháború történelmi feldolgozottságának jelenlegi szintjén „beszabadulásnak, elszabadulásnak, megszállásnak, megszabadulásnak vagy félszabadulásnak” is nevezhető az 1945. tavaszi eseménysorozat.
Ungváry Rudolf, a Történelmi Igazságtétel Bizottság egyik alapítója egy konkrét javaslatában lehetséges kompromisszumként a megszabadulás fogalmat jelölte meg elnevezésként az április 4-én történt eseményre vonatkoztatva.[18] Romsics Ignác akadémikus az időszakkal kapcsolatban úgy gondolja, hogy az oroszok bejövetelének történelmi szituációját és következményét 1989-ig „felszabadulásként”, utána pedig inkább „megszállásként” jellemezték.[19]
A Medián közvélemény-kutató egy 2005-ben készült felmérése[20] szerint az összes megkérdezett egyharmada a felszabadulás kifejezést használja április 4-e kapcsán.[21]
Az ország felszabadítása egy új államiság kiépítéséhez különféle megítélés alá esik – az 1990-es és 2000-es évek erősen megosztott hazai belpolitikai környezetében jelentősen átértékelődött – ami abból a három tagadhatatlan történelmi tényből ered, hogy
- 1. az ország különböző társadalmi csoportjai számára a német megszállók, illetve a magyar nyilas kormányzat elűzése élethelyzetükben más-más irányú és igen drasztikus változást hozott,[22]
- 2. a lakosság jelentős részének borzalmakkal járó német megszállást kétségkívül szovjet megszállás váltotta fel, annak minden rövidtávú rettenetével és hosszabb távú következményével együtt,
- 3. Magyarország a világháborús vereség nyomán elveszítette az 1938 és 1941 között visszaszerzett, jelentős részben magyar lakosságú területeit.[23]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/54/0060_sz%C3%A1m%C3%BA_parancs.jpg/220px-0060_sz%C3%A1m%C3%BA_parancs.jpg)
Illésfalvi Péter történész szerint „A korszakkal foglalkozó történettudósok zöme számára nem vitás, hogy a szovjetek 1944–1945-ben megszállták Magyarországot, még akkor is, ha ezzel véget ért a közvetlen háborús szenvedések időszaka, s a politikai meggyőződésük és/vagy származásuk miatt bármilyen módon hátrányt szenvedett honfitársaink fel is lélegezhettek”,[24] így aztán vannak, akik kibékíthetetlennek tartják a „felszabadulás” és a „megszállás” nézete közti ellentmondást, ez azonban csak abban az esetben van így, ha az egyik, illetve a másik nézet vallói az ellenoldal számára – tehát a magyar nemzet számára globálisan – kötelezőnek gondolják saját álláspontjukat. E mindkét oldalon létező és visszatérő kölcsönös vádaskodásokat gerjesztő kizárólagossági igényt a belpolitikai szembenállás táplálja.
Ugyanakkor az 1945-ös szovjet felszabadulás sokak életét megmentette és a folyamatos halálveszélyhez képest jobbá tette, miközben másokét elvette, életveszélyessé tette – e két egyidejű történés közt nem feszül valós ellentmondás.[25] Sőt rengeteg példa bizonyítja, hogy a két halmaz át is fedte egymást, jelezve, hogy Magyarország az egyik diktatúra szorításából a másikéba csúszott át. A két diktatúra által szenvedéssel és hátrányokkal sújtott tömegek, illetve leszármazottaik közt elvben nem szükséges, hogy létezzen feszültség szimbolikus történelmi dátumok körül – ha mégis van ilyen, azt az érdekkülönbségek vélt vagy valós fennmaradásának érzete, illetve ennek bel- és külpolitikai lecsapódása tartja fenn.
![]() |
![]() |
1945-ben a szovjet csapatok elhurcolták Bethlen Istvánt és Raoul Wallenberget |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/Intereuropabank_Budapest_2005_097.jpg/250px-Intereuropabank_Budapest_2005_097.jpg)
A felszabadulás fogalma a mai napig heves vita tárgyát képezi. Egyénileg sokak számára valóban felszabadulást jelentettek az 1945-ös események, mivel megmenekültek a holokauszt veszélyétől, és az ország számára ezzel véget ért a háború. Konkrétan egyik érv sem teljesen helytálló: A tényekhez tartozik, hogy a német koncentrációs táborokból frissen visszatért számos magyar zsidó túlélő, egyenesen a szovjet munkatáborokba került,[26] a szovjet politikai és hadvezetés szándéka szerint ugyanakkor a háború sem ért volna véget Magyarország számára, mivel az országot nyolc, a németek ellen küzdő hadosztály felállítására kívánták kötelezni (igaz, végül egy sem állt fel a háború vége előtt).
Az ország lakosságának nagy része számára ugyanakkor maga a szovjet hadsereg dúlása jelentette a háború borzalmait, és nehéz megmagyarázni valakinek, miért jelképez felszabadulást egy olyan nap, amely a maga vagy családja, barátai számára személyes tragédiát jelentett.
A határon túli magyarság, amelynek jelentős része az 1938 és 1941 között végrehajtott határrendezések során visszakerült Magyarországhoz, a világháborús vereség nyomán újra idegen uralom alá került, annak minden következményével. Ugyanakkor a határrendezésben érintett területeken élő zsidóság a határrevíziók révén a Magyarországon akkor már érvényben lévő zsidótörvények hatálya alá került, aminek nyomán jogfosztottá, anyagi egzisztenciájában veszélyeztetetté vált, szakmai előmenetele, tanulási lehetőségei beszűkültek, és ahogy a magyarországi zsidóüldözés egyre inkább elmélyült, fizikai létében is fenyegetetté vált. Ezeknek az embereknek a szemszögéből a magyar uralom és az azt felváltó szovjet katonai közigazgatás előnyei és hátrányai valószínűleg más megítélés alá estek.
A magyar közbeszédben már 1945-től a felszabadulás megnevezés vált általánossá minden, a Horthy-rendszerrel szemben új politikai berendezkedést célzó körben, tehát nem kizárólag a szovjeteket kiszolgáló kommunisták szóhasználatában. Ezzel ellentétben a szovjet álláspont kezdetben ellenséges ország legyőzésének tekintette az eseményeket, így a Vörös Hadsereg több mint 350 ezer katonája kapta meg a Budapest bevételéért, illetve a Fasiszta Magyarország legyőzéséért elnevezésű háborús kitüntetést.[27] A hadsereg saját belső dokumentumaiban sem alkalmazta a felszabadítás szót – szemben például Lengyelországgal vagy Csehszlovákiával –, hanem az elfoglalás, birtokbavétel szavakat használták.[28] Mivel a német és magyar vezetés elhatározta, hogy Budapestet minden áron meg kell védeni, a szovjet csapatok több százezres ostromgyűrűbe zárták a fővárost, amit az ott lévő közel 33 000 német és 37 000 magyar katonának kellett volna megvédenie a bentrekedt több mint 800 000 civillel,[29] köztük a nyilasok által a budapesti gettóba kényszerített zsidókkal együtt, akik számára a szovjet hadsereg elvileg a felszabadítót jelentette.
De a szovjet diplomácia sem tekintett így az országért zajló küzdelemre. Amikor Károlyi Mihály, a volt miniszterelnök emigrációja idején egy szovjeteket támogató magyar fegyveres erő felállításával kereste meg a londoni szovjet katonai attasét, az azt válaszolta: „úgy látszik, nem akarják tudomásul venni, hogy Magyarország fasiszta ország, amelyet meg kell büntetni. A diadalmas szovjet hadseregnek nincs szüksége segítségre, egyedül is el tudja érni a célját. Le fogja verni az ellenséget.”[30] Ez a terminológia azonban a lakosság Szovjetunióval kapcsolatos érzelmeinek pozitív befolyásolása céljából a hivatalos kiadványokban teljesen más volt.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/11/Nmedves06.jpg/253px-Nmedves06.jpg)
Az ország lakossága továbbra is megosztott abban, milyen elnevezést tart megfelelőnek. A Medián közvélemény-kutató egy 2005-ben készült felmérése szerint a korábbi MSZMP-tagok kétharmada és az összes megkérdezett egyharmada értett egyet a „felszabadulás” minősítéssel. A megkérdezettek másik harmada a „megszállás” kifejezést tartotta helyesnek, míg további egyharmad szerint sem a felszabadulás, sem a megszállás nem megfelelő.[31]
Az ezzel kapcsolatos, évek óta folyó viták során felmerült a „megszabadulás” kifejezés használata is, amely utalna a korábbi diktatúrától való megszabadulásra, ám nem sugallná azt, hogy ezután valódi szabadság következett az ország számára.
Mindazonáltal Magyarország lakosságának egyik része valódi felszabadulásként élte meg a szovjet hadsereg érkezését, gondoljunk akár a túlélő zsidóságra és cigányságra, akár a társadalom legalsó, a háborús ínségnek és pusztításnak leginkább kiszolgáltatott rétegeire. A lakosság egy másik részének viszont a szovjet hadsereg érkezése valódi rabságot jelentett a málenkij robot formájában.
A dátum kérdése
[szerkesztés]1945. április 4. Magyarország német csapatoktól való megtisztításának a Sztálin által kitűzött időpontja volt, a katonai terv szerint ennek Nemesmedvesnél kellett volna megtörténnie. A történelmi adatok szerint azonban ezt a határidőt nem tudták tartani, mivel több ponton erősebb ellenállásba ütköztek a vártnál. A késés végül több mint egy hetes volt, az utolsó német egységek április 13-án hagyták el az országot Pinkamindszentnél. Ennek ellenére az eredeti katonai terv szerinti dátumra került az ünnepnap, és 1990-ig a magyar tankönyvekben is ez szerepelt.[13][32] Kutatások szerint a magyarországi harcok utolsó halottja egy 17 éves lány volt 1945. április 12-én.[33]
Irodalom
[szerkesztés]- Ungváry Krisztián: Magyarország a második világháborúban Archiválva 2016. április 21-i dátummal a Wayback Machine-ben
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ A magyarországi harcok vége, mek.oszk.hu
- ↑ Borhi László: Hadüzenettől rendszerváltásig - Az Egyesült Államok és Magyarország, 1941–1991, real-d.mtak.hu
- ↑ 1947. évi XVIII. törvény a Párizsban 1947. évi február hó 10. napján kelt békeszerződés becikkelyezése tárgyában, net.jogtar.hu
- ↑ Dr. Balló István: Vasfüggöny. [2016. április 26-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. április 3.)
- ↑ Az ideiglenes nemzeti kormány hadserege (1944–1945),mek.oszk.hu
- ↑ Honnan kellett újjáépíteni Magyarországot? (magyar nyelven). origo.hu. (Hozzáférés: 2016. április 5.)
- ↑ Még a szovjetek is megszállásnak tartották április 4-ét (magyar nyelven). hvg.hu. (Hozzáférés: 2016. április 3.)
- ↑ Dr. Ravasz István: Az utolsóság elsősége Adalékok a magyarországi harcok befejezéséhez – 1945. április (magyar nyelven). cskir.extra.hu. [2016. április 20-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. április 5.)
- ↑ A tápióbicskei csata (magyar nyelven). sulinet.hu. (Hozzáférés: 2016. április 4.)
- ↑ 1985.04.04. - Magyarország - Az utolsó díszszemle. youtube.com. (Hozzáférés: 2016. április 5.)
- ↑ Edvard Beneš úton Kassa felé 1945. április 4-én a vonaton, televizio.sk
- ↑ [http://mkogy.jogtar.hu/?page=show&docid=99100008.TV 1991. évi VIII. törvény a Magyar Köztársaság állami ünnepéről]. mkogy.jogtar.hu. (Hozzáférés: 2016. április 5.)
- ↑ a b Április negyedike; a félig sem igaz felszabadulás. Origo. (Hozzáférés: 2015. április 4.)
- ↑ Magyarország volt az „utolsó csatlós, tenyleg.com
- ↑ Az Állami Honvédelmi Bizottság Elnökének előadói beszéde a Moszkvai Szovjet és a moszkvai párt- és társadalmi szervezetek 1944. november 6-án tartott közös ünnepi ülésén, bibl.u-szeged.hu
- ↑ Ungváry Krisztián: Megszállás vagy fel-, fél-, megszabadulás?, nol.hu
- ↑ Magyarország a XX. században -Magyarország vesztesége a második világháborúban, mek.oszk.hu
- ↑ Ungváry Rudolf: Felszabadulás – megszabadulás, nol.hu
- ↑ Törvényes megszállás 1944–1947 Archiválva 2016. április 15-i dátummal a Wayback Machine-ben, aspektus.eu
- ↑ Három részre szakadt az ország, nol.hu
- ↑ "Felszabadulás" napja Archiválva 2016. április 18-i dátummal a Wayback Machine-ben, multunk-portal.hu
- ↑ Ungváry Krisztián szerint „sem a német megszállásnak, sem a náci távlati terveknek nem volt célja a magyar nemzet megsemmisítése. Az az állítás, hogy »rabszolgányi magyart hagytak volna meg ideiglenesen«, teljes tévedés. A náci tervekben népirtó szándék a szláv és a zsidó etnikum ellen létezett, mások ellen nem.” Az eleven borzalom. HVG, 2014. január 21. [Hozzáférés: 2014. június 26. 12:26]
- ↑ Magyarország területe 1941-ben
- ↑ A szovjetek felszabadítás helyett megerőszakolták a fél országot Archiválva 2015. március 2-i dátummal a Wayback Machine-ben, mno.hu
- ↑ Az 1980-as évének történeti irodalmában a pozitívnak tartott változások és háborús összeomlás ellentétének feloldásaként felmerült, hogy „Magyarország felszabadulása egy totális háborús vereség formájában következett be.” Juhász Gyula: A háború és Magyarország, 1938–1945. Akadémiai Kiadó, 1986. 7. o.
- ↑ A Holokauszt Emlékközpont időszaki kiállítása. hdke.hu, 2006. november 1. [2016. április 26-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. április 5.)
- ↑ Г. Колесников–А. Рожков: ОРДЕНА И МЕДАЛИ СССР (ББК68.49(2)243, 1978)
- ↑ Órákat és cukorkát is kért hazánktól kártérítésként a Szovjetunió. Múlt-kor, 2014. szeptember 30. (Hozzáférés: 2015. január 30.)
- ↑ The Budapest Siege, ww2incolor.com
- ↑ Gosztonyi Péter: Légiveszély, Budapest! Népszava Kiadó, 1989, ISBN 963 322 868 9; 36-37. o.
- ↑ Három részre szakadt az ország Archiválva 2007. szeptember 29-i dátummal a Wayback Machine-ben – Népszabadság, 2005. április 2.
- ↑ A felszabadulás napja
- ↑ Némethy Márta: Az utolsó halott. vaol.hu. [2016. április 15-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. április 5.)
További információk
[szerkesztés]- «Битва за Будапешт отличалась особым ожесточением», pravoslavie.ru (orosz nyelven)
- Освобождение Будапешта, shk31grecovka.ucoz.ru (orosz nyelven)
- Három részre szakadt az ország – Közvélemény-kutatás 2005-ben a hatvan évvel ezelőtt történtek megítéléséről. In: Népszabadság, 2005. április 2.
- Felszabadulás, megszabadulás vagy megszállás? – Riba István, HVG, 2005. május 4.
- Szegő Iván Miklós: Éljen április 4., a felszabadulás és a megszállás ünnepe! – Index, 2007. április 4.
- Felszabadulás 1945. április 4. /Вечная Слава Героям/, youtube.com
- Magyarország Története 39 Magyarország szovjetizálása youtube.com
Irodalom
[szerkesztés]- Stark Tamás: Magyarország második világháborús embervesztesége, MTA Történettudományi Intézet, Budapest, 1989